San smešnog čoveka (po istoimenoj priči F. Dostojevskog)
Scenario, režija, animacija: Aleksandar Petrov
Po prevodu Branke Kovačević
Sve je bilo kao kod nas, ali kao da je sve blistalo nekom svetom pobedom.
Na našoj zemlji nikad nisam video takvu lepotu kod ljudi.
Možda samo u našoj deci, u najranijem dobu njihovog života.
Ja sam odmah, pri prvom pogledu na njihova lica razumeo sve. Sve!
To je bila zemlja neoskvrnuta grehom. Tu su živeli ljudi koji nisu zgrešili.
Sâm sam ih video i upoznao,
voleo sam ih, a docnije sam patio zbog njih.
San je, prijatelju moj, bunilo!
Halucinacija.
No, kako da se stvori raj,
to ne znam, zato što ne umem da iskažem rečima.
Međutim, kako je to prosto: jednog dana,
jednog časa, sve bi se odjednom udesilo.
Glavno je da voliš druge kao i sebe,
to je glavno i to je sve, a drugo ništa ne treba.
Istinu sam spoznao prošlog novembra, 3. novembra.
Sećam se svakog trenutka od tada.
Te noći sam rešio da se ubijem,
i sigurno bih se ubio da nije bilo te devojčice...
Gospodine!
Tamo! Mama!
Gospodine!
Zašto, sada me nije briga.
Za sat ili dva ću se ubiti, šta me se tiče devojčica i sve ostalo na svetu?
Ja se pretvaram tada u nulu, apsolutnu nulu.
Beži!
Nula.
Apsolutna nula.
Neću vam služiti čaj dok mi ne platite dug!
Podstanaru!
Ko je to?
Život i svet sad od mene zavise.
Ako se ubijem sveta neće biti, bar za mene.
Tada sam pomislio: kako bi bilo da sam ranije živeo na Mesecu ili Marsu,
i da sam tamo učinio neko sramno delo?
Da li bi mi tada bilo svejedno ili ne?
Tada sam zaspao.
Zaspao sam neprimetno, a kao da sam nastavio da rasuđujem o tim stvarima.
Ko je tamo?
Znači da i iza groba postoji život.
Zar je to ista takva zemlja kao što je i naša?
Zar su moguća takva ponavljanja? I čemu?
To je bila neka uzajamna zaljubljenost, potpuna i sveopšta.
Imali su ljubav i rađali su decu,
ali nikad nisam opazio kod njih nastupe onog svirepog sladostrašća
koje zahvata skoro sve na našoj zemlji, sve i svakoga,
i služi bezmalo kao jedini izvor za sve grehove našeg čovečanstva.
Pa zar nije svejedno, san ili ne, ako mi je taj san otkrio Istinu.
Zar su mogli moje sitno srce i moj ćudljivi, ništavni um
da se uzvise do takvog otkrovenja Istine?
Sâm sam ih video, upoznao,
i ubedio se, voleo sam ih,
a docnije sam patio zbog njih.
Svi me diraju da je to bio samo san.
Pa zar nije svejedno, san ili ne, ako mi je otkrio Istinu?
Video sam Istinu!
Video sam je i znam da ljudi mogu biti divni i srećni,
a da ne izgube sposobnost da žive na zemlji.
A svi mi se smeju baš zbog te moje vere.
A možda sve to nije ni bio san.
Ja sam dosada skrivao, ali sad ću da izreknem i tu istinu.
Stvar je u tome što sam ja sve njih... razvratio.
On!
Neka smo i lažljivi, zli i nepravični,
mi znamo to, ali zato imamo nauku
i kroz nju ćemo ponovo pronaći Istinu
i primiti je svesno.
Znanje je više od osećanja,
saznanje života je više od života.
Svako pripada svima i sve pripada svakome!
Ko je tamo?
San je, kažu, bunilo, halucinacija.
San? Šta je san?
Zar naš život nije san?
Pa, neka je i san,
ali taj život koji vi toliko uznosite, ja sam hteo da ugasim samoubistvom,
a moj san, on mi je najavio nov, veliki, obnovljen i snažan život.
Kraj
Preuzeto sa www.titlovi.com